Leta 1607...
smo jadrali na odprto morje.
Za slavo, Boga in zlato ter za družbo Virginia.
Kajti novi svet so nebesa, mi pa bomo bogati in svobodni.
Tako so nam povedali v družbi Virginia.
Za slavo, Boga in zlato ter za družbo Virginia.
Je tisto Smith? -On je. Stari morski volk.
Kapitan John Smith? Neverjetne zgodbe sem slišal o njem.
Greste na to potovanje? -Seveda.
Brez Johna Smitha ni indijancev.
Tako je. Ne bom dovolil, da se samo vi zabavate.
Na obalah Virginije je vse polno diamantov.
Tečejo srebrne reke, zlato pa raste na drevesih.
En košček bo za mojo drago, eden pa bo zame...
vse ostalo pa dobi družba Virginia.
Slava, Bog in zlato ter družba Virginia.
Povlecite vajeti!
Dajmo!
Pazite!
Hitreje! Voda vdira noter!
Thomas, pazi!
John! Pridi sem!
Topovi so se odtrgali.
Zmanjšajte jadra! Obdržite smer.
Dobro je. Privezali ga bomo.
Kar začnimo moliti.
Pazi! -Teci!
Thomas, pazi!
Na pomoč!
Nekdo je padel v vodo.
Na pomoč. -Obdrži smer! Konec je z njim.
Na pomoč! -Snemite zatiče!
Smith!
Se ti meša?
Še malo, Thomas. Takoj bom pri tebi.
Hitro! Vrv!
Vlecite, fantje!
Vlecite! Z vso silo!
Vlecite!
Držita se!
Srečnež!
To pa je osvežitev!
Bravo, Smith!
Seveda. Vi bi zame storili isto.
Seveda.
Prav gotovo.
Težave na krovu?
Guverner Ratcliffe. -Thomas je padel v vodo.
Hvalabogu, da ste ga rešili.
Izkazal si se. -Hvala, gospod.
Ne izgubite poguma.
Kmalu bomo v novem svetu.
Mislite na to, kar nas tam čaka!
Svoboda, blaginja.
Avantura našega življenja!
Ste najboljša posadka v Angliji.
Ni vetra, dežja ne krvoločnih barbarov...
ki bi nas ustavili na tej poti.
Pogumno naprej, možje!
Odličen govor!
Možje bodo gotovo veseli.
Upam, da res. Te kmetavzarje potrebujem...
da mi izkopljejo zlato.
Ta novi svet bo čudovit.
Našel bom kup zlata, si zgradil veliko hišo...
in če mi bo kak indijanec prekrižal načrte, ga počim.
Ti le misli na svoje bogastvo. Barbare prepusti meni.
Nam bodo povzročali probleme? -Ne toliko kot Smith njim.
Ubili bomo indijanca, morda dva ali tri.
Smo krepki in pogumni možje družbe Virginia.
Kakšen pa je novi svet?
Najbrž tak kot vsi drugi.
Mnogo novih svetov sem že videl.
Zakaj naj bi bil ta drugačen?
Slava, Bog in zlato ter družba Virginia.
Prepevamo v ritmu bobnov in ob zvoku flavte iz cedre.
Letni časi pridejo in gredo, prinesejo pridelke in sadje.
Pri sladkih in čistih vodah, kjer živi mogočen jeseter...
sejemo buče in pobiramo fižol.
Vse, kar mati zemlja daje.
Veliki duh, prisluhni naši pesmi!
Pomagaj nam, da bomo ohranili starodavno tradicijo.
Naj bo naš sveti ogenj močan in naj živimo v sožitju z naravo.
Letni časi pridejo in gredo, enakomerno kot ritem bobnov.
Sad gre v seme, ta v popek, in popek v sad.
Enakomerno kot ritem bobnov.
Lepo je biti spet doma.
Moji prijatelji! Premagali smo Masavomeke.
S pomočjo naših bratov so naše vasi spet varne.
Tvoja vrnitev je prinesla veselje v vas.
Glej, koliko srečnih obrazov!
Ja, a enega ne vidim.
Kje je moja hči?
Saj poznaš Pocahontas. Istega duha je kot njena mama.
Tja gre, kamor jo pelje veter.
Pocahontas!
Tvoj oče se je vrnil. Pridi dol!
Vrnil se je?
Pridi, Meeko!
Ne! Ne tako!
Važička!
Pocahontas?
Je vse v redu s tabo?
Upam, da je, ker ne grem za tabo.
Se ti ne zdi, da sva prestari za te igrice?
Pomagaj mi tole obrniti.
Kaj si delala tam gor? -RazmišIjala sem. Meeko!
O tem, kar si sanjala? Si že ugotovila, kaj pomeni?
Nekaj pomeni. Samo ne vem, kaj.
Očeta bi morala vprašati.
Mogoče res. Pridi!
Ne igraj se! Nazaj moramo!
Bitka je trajala od zore do mraka.
Naši bojevniki so se pogumno borili, a Kocoum je bil najpogumnejši.
Napadal je kot medved.
Kako je lep!
Še posebno mi je pri srcu njegov nasmeh.
Uničil je vsakega sovražnika, ki mu je prekrižal pot.
Zvečer bo praznovanje v njegovo čast.
Hčerka moja! -Dobrodošel, očka!
Veseli me, da te vidim.
Pa si le varno prišel domov!
Pojdi z mano. Veliko se morava pogovoriti.
Kaj si počela? Vse mi povej!
Že nekaj noči sem imela čudne sanje.
Mislim, da to pomeni, da se bo nekaj zanimivega zgodilo.
Nekaj zanimivega se bo res zgodilo.
Res? Kaj?
Kocoum me je prosil za tvojo roko.
Da bi se poročila s Kocoumom?
Rekel sem mu, da bi s tem moje srce zelo osrečil.
Toda on je tako resen.
Kocoum bo dober mož.
Vdan je in močan. Zgradil ti bo dobro hišo z močnimi stenami.
V njej boš varna.
Mislim, da me sanje usmerjajo na drugo pot.
To je prava pot zate.
Zakaj se ne smem sama odločiti?
Pridi sem!
Poglavarjeva hči si.
Med našim Ijudstvom moraš zasesti svoje mesto.
Celo divji gorski potok se mora enkrat priključiti veliki reki.
Reka si takole vtira pot.
Čeprav je ponosna in močna...
si izbere najbolj gladko smer.
Zato reke tako dolgo živijo.
Ustaljeno pot imajo.
Kot enakomerni udarci na boben.
Tvoja mama je tole nosila za najino poroko.
Sanjala je o tem, da jo boš tudi ti na svoji.
Lepo ti pristoji.
Hoče, da je moja pot ustaljena.
Kot reka.
Toda reka sploh ni ustaljena.
Pri reki mi je najbolj všeč to, da ne moreš dvakrat stopiti v isto reko.
Voda se vedno spreminja, vedno teče.
Ljudje ne moremo tako živeti. Žrtvovati se moramo.
Tako izgubimo priložnost, da bi sploh kdaj izvedeli...
kaj se skriva za rečnim ovinkom.
Še enkrat pogledam za rečni ovinek...
onstran obrežja, kjer rečni galebi svobodno letijo.
Ne vem, čemu.
Kar sanjam, se lahko uresniči za rečnim ovinkom.
Zame.
Samo zame.
To čutim za temi drevesi ali za temi slapovi.
Kako naj preslišim zvok bobna v daljavi?
Za lepega, krepkega moža, ki gradi lepe, močne stene...
in nikoli ne sanja o tem, da se nekaj lahko zgodi...
prav za rečnim ovinkom.
Prav za rečnim ovinkom.
Še enkrat pogledam za rečni ovinek.
Za obrežjem, nekje preko morja. Ne vem, čemu.
Zakaj se moje sanje raztezajo za rečni ovinek?
Za rečni ovinek.
Naj izberem najenostavnejšo pot?
Ustaljeno kot ritem bobna?
Naj se poročim s Kocoumom?
Je mojih sanj zdaj konec?
Ali me še vedno čakaš ti...
o katerem sanjam...
za rečnim ovinkom?
Je to moja Pocahontas?
Babica Vrba, govoriti moram s tabo!
Dobro jutro, otrok moj!
Upala sem, da me boš danes obiskala.
Mamino ogrlico imaš!
O tem bi se rada pogovorila.
Očka želi, da se poročim s Kocoumom.
S Kocoumom? Ampak on je tako resen.
Očka misli, da je to prava pot zame...
toda zadnje čase sanjam...
Sanjaš? Vse mi povej!
Tiho!
Kje si ostala?
Tečem skozi gozd.
Pred mano se pojavi puščica.
Ko jo pogledam, se začne vrteti.
Vrteča se puščica. Res nenavadno.
Ja. Vrti se hitreje in hitreje, potem pa se nenadoma ustavi.
Zdi se, da ti puščica kaže pot.
Toda katera je moja pot? Kako bom to ugotovila?
Tvoja mama mi je postavila isto vprašanje.
Res? In kaj si ji odgovorila?
Rekla sem ji, naj prisluhne.
Vsenaokrog so duhovi.
Živijo v zemlji, vodi, na nebu.
Če jim boš prisluhnila, te bodo vodili.
Slišim veter.
Kaj ti pravi?
Ne razumem.
Saj boš razumela.
Poslušaj s srcem in razumela boš.
Kar preplavilo te bo.
Kot val, ki se zlije na pesek.
Pravi, da nekaj prihaja. Čudni oblaki?
Poslušaj s srcem in razumela boš.
Kaj vidiš?
Oblake.
Čudne oblake.
Wiggins, poglej!
Čisto nov svet, poln zlata, ki čaka samo name!
In obilo pustolovščin čaka naju, kajne, Percy?
Bomo videli tudi barbare?
Če jih srečamo, jih bomo po angleško pozdravili.
A, košare z darili!
Pa tako so ga priporočali.
Odlično! Prav na obali lahko pristanemo.
Ej, Percy!
Izdaj povelje. -Sem že.
Posadka je pripravljena.
Glede barbarov... Računam nate.
Upam, da boš poskrbel, da ne bodo ovirali naše misije.
Če so taki, s kakršnimi sem se boril do zdaj...
jim bom kos.
To je vse, Smith.
Adijo, Percy!
Možje imajo Smitha radi, kajne?
Jaz nikoli nisem bil priljubljen. -Meni ste všeč.
Vem, kaj tisti opravljivci na dvoru pravijo o meni.
Da ste beden povzpetnik?
Zdaj imam priložnost, da zaslovim.
Ko bo kralj James videl zlato, ki ga bodo ti kmetavzarji izkopali...
bom končno uspel!
Podvizajte se!
Neverjetno!
In vse to je naše! Česa podobnega še nisem videl.
Tudi če zgleda kot Ratcliffove gate!
Hočem z ladje!
Pridi! Saj nismo prišli samo gledat.
Počasi!
Stop! Dovolj daleč smo!
Dobro. Privežite jo!
John, priveži na tem koncu! John?
Kaj pa delaš tam? -Od tu je boljši razgled.
Čudna živalca. Si lačen?
Izvoli piškot.
To je hrana. Neke vrste.
Ti je všeč?
Poskusi to jesti štiri mesece.
Imaš tam prijatelja?
Stran!
John, pridi sem! Guverner bo prišel na obalo.
Dobro. Že grem.
Na obrazu imajo dlako kot psi.
Bratje moji, o teh obiskovalcih moramo izvedeti več.
Kekata, kaj vidiš?
Niso možje kot mi...
temveč čudne zveri s svetlečimi telesi.
Njihovo orožje bruha ogenj in grom...
ter ubije vse...
kar mu stoji na poti.
Powhatan, bojevnike bom peljal k reki in tam napadel.
Uničili jih bomo tako, kot smo uničili Masavomeke.
V tistem boju smo vedeli, kako premagati sovražnika.
Ti bledolični obiskovalci so čudni.
Opazuj jih pri reki.
Upajmo, da ne nameravajo ostati tu.
V imenu kralja Jamesa prvega...
si prilaščam to ozemlje in njegova bogastva...
ter to naselbino imenujem Jamestown.
Bravo! Odličen govor!
Percy, pohiti!
Za novi svet moramo biti čisti kot luč!
Kapitan Smith, izbral sem odlično mesto. Nobenih barbarov ni videti.
To še ne pomeni, da jih ni.
Potem bi se morda vi podali naprej in ugotovili, kje so.
Če so tu indijanci, jih bom zagotovo našel!
Gospodje, na delo!
Vi raztovorite ladjo, vi zgradite utrdbo!
Ostali lopate v roke in začnite kopati! -Kopati?
Seveda.
Ne pozabite na to, kar so Španci v novem svetu našli.
Zlato. Gore zlata.
Že leta pustošijo po novem svetu in iščejo dragocenosti.
A zdaj...
smo mi na vrsti.
Cortezovo zlato, Pizarrovi dragulji...
se nam bodo jutri zdeli kot malenkosti.
Zlato, ki ga bomo mi našli, bo zasenčilo njihovo slavo.
Z vso močjo, fantje, kopljite!
Rudnik, fantje, rudnik v vsaki gori.
Kopljite, fantje! Kopljite do zadnje moči!
Kramp v roke! Hitro, fantje!
Zajemi z lopato!
Odkrij lepe kamnčke, ki se svetijo v temi.
To je zlato in mojeje.
Moje.
Kopljimo, kopljimo.
Kako mi je to všeč!
Poceni bom prišel do bogastva.
Na kupe ga bo.
In jaz bom na vrhu kupa!
Moji tekmeci doma... Saj ne, da sem hudoben.
Le pomislite, kako jim bo nerodno, ko me bodo videli.
In dvorne dame bodo tako vznemirjene.
Kralj me bo nagradil. Postal bom vitez.
Ne! Lord!
Mojeje, lahko ga vzamem.
Mojeje, fantje. Izkopljite mi zlato!
In s temi malimi koščki zlata bom zaslovel.
Dragi prijatelj, kralj Jimmy, mi bo zgradil svetišče.
Ko bo vse zlato moje.
Kopljimo, kopljimo.
Vse življenje iščem deželo, kot je ta.
Bolj divje in nepredvidljive si ne bi mogel predstavljati.
Stotine nevarnosti preži name, jaz pa nočem nobene zamuditi.
Vdeželi, ki si jo lastim, ki jo lahko ukrotim.
največja pustolovščina je moja. -Pridno delajte, fantje!
Nikar se ne izmikajte!
Kopljite, fantje! Izkopljite mi zlato!
Lepo zlato!
Naj bo ta otok moja dežela.
Naj bodo kupi veliki!
Pomagal bi vam kopati, pa me boli hrbet.
Dežala, ki jo zdaj gledamo, in vsa njena lepota.
Kar bodi drzen, to lahko vse prodamo.
Zato iščite zlato.
Zlato je moje!
Moje!
Ne! Čakaj, prosim!
Prosim te!
Nikar ne beži!
Nič hudega ti ne bom storil.
Pomagal ti bom.
Nič ne razumeš, kaj?
Je že v redu.
Poslušaj s srcem in razumela boš.
Preplavilo te bo kot val...
ki se zlije na pesek.
Kdo si?
Poslušaj s srcem in razumela boš.
Pocahontas.
Kaj? Kaj si rekla?
Ime mi je Pocahontas.
Jaz sem John Smith.
Le tako naprej!
Kopljite naprej! Tu mora biti!
Pri grebenu jih je še trideset. -Torej jih je preko sto.
Ste že kaj našli? -Samo kamenje in blato.
Koliko časa bomo še kopali?
Dan in noč garamo kot sužnji.
Za kralja in domovino. Vem.
Sočustvujem z vami. Wiggins!
Že grem.
Vrzi tole stran!
Kdo je priden?
Ujemi!
Barbari! Zaseda! Takoj po orožje!
Tecite! -Vzemite orožje!
Vsakemu puško v roke!
Streljajte!
Vanje, kreten!
Kje je ta Smith, ko ga potrebujem?
Namontack!
Vrnimo se v vas!
Tiho, norci! Vrnili se bodo!
Še druge topove peljite na obalo in dokončajte utrdbo!
Ti pa se nauči, kako to stvar pravilno uporabljati.
Mož ni mož, če ne zna streljati.
Te zveri so zasedle naše obale, zdaj pa tole!
To je nenavadna rana.
Sovražnika bomo premagali, vendar potrebujemo pomoč.
Kocoum, pošIji sle v vse vasi našega naroda!
Pokliči brate, naj nam pridejo pomagat v boju.
Ti belci so nevarni.
Nihče naj se jim ne približa!
To je čelada. -Čelada.
Katera reka je to?
Čudna imena imate tu.
Tudi ti imaš čudno ime.
John Smith.
Je ta jama brez dna tvoja prijateljica?
Meeko.
Pozdravljen, Meeko!
Je že v redu. Samo stisk roke je. Pokazal ti bom.
Nič se ne dogaja.
Ne, najprej mi daj roko.
Tako se pozdravimo.
Mi se pozdravimo takole.
Wing-gap-o.
In tako rečemo na svidenje.
A-nah.
Pozdrav mi je bolj pri srcu.
Ja, spomnim se te.
Ne mara tujcev.
Jaz nisem več tujec.
Trmast je, kaj?
Zelo.
Meeko, vrni se!
Nič hudega ne bo.
Kaj pa delaš? -Prinesi to nazaj!
Je že v redu. Naj ga kar obdrži. Naj bo to moje darilo.
Kaj pa je to? -Moj kompas.
Če se izgubiš, ti pomaga najti pot.
V Londonu si bom kupil drugega.
Je London tvoja vas? -Ja.
Zelo velika vas. -Kako je tam?
Po cestah mrgoli kočij, čez reke vodijo mostovi...
stavbe pa so visoke kot drevesa.
To bi rada videla. -Saj boš.
Kako? -Zgradili jih bomo tu.
Vašim Ijudem bomo pokazali, kako izkoristiti zemljo.
Kako iz nje čim več dobiti.
Čim več dobiti?
Zgradili bomo ceste, spodobne hiše...
Z našimi hišami ni nič narobe.
To praviš zato, ker boljših ne poznaš.
Čakaj! Ne jemlji tega tako!
Čakaj!
Veliko vas lahko naučimo.
Mnogim barbarom po svetu smo izboljšali življenje.
Barbarom? -S tem ne mislim tebe.
Ampak moje Ijudstvo. -Ne.
Nisem tega mislil.
Spusti me! -Ne bom dovolil, da greš.
Ne počni tega!
Barbar je samo beseda.
Beseda, ki označuje Ijudi, ki so necivilizirani.
Kot jaz.
Če rečem necivilizirani, potem mislim...
Misliš take, ki niso kot vi.
Misliš, da sem neumna barbarka.
Bil si že povsod po svetu, ti že veš.
Toda kljub temu ne razumem, kako sem jaz barbarka...
ko pa je toliko stvari, ki jih ti ne poznaš.
Ki jih ti ne poznaš.
Mislite, da je vaš vsak kos zemlje, kjer pristanete.
Zemlja je le mrtva stvar, ki si jo lastite.
Toda jaz vem, da ima vsak kamen, vsako drevo in vsaka žival...
svoje življenje, duha in ime.
Mislite, da so Ijudje samo tisti...
ki zgledajo in razmišIjajo kot vi.
Toda če hodiš po stopinjah tujca...
boš spoznal stvari, za katere nisi nikoli vedel.
Si kdaj slišal volka, ki je jokal v mesečini...
ali vprašal risa, zakaj kaže zobe.
Je tvoje petje kdaj podobno glasovom z gora?
Znaš risati v vseh barvah vetra?
Teci po skrivnih poteh v borovem gozdu.
Poskusi sladkejagode, ki se sončijo ob njem.
Valjaj se v bogastvih, ki so okrog tebe...
in se vsaj enkrat ne sprašuj, koliko so vredna.
Nevihta in reka sta moji sestri...
čaplja in vidra sta moji prijateljici.
Vsi smo povezani med seboj...
v krogu, ki se nikoli ne konča.
Kako visoko zraste platana?
Čejo posekaš, ne boš nikoli vedel.
In nikoli ne boš slišal volka jokati v mesečini.
Kajti čeje naša koža bela ali rdeča...
moramo peti tako, kot se oglašajo gore...
in risati z vsemi barvami vetra.
Zemljo si lahko lastiš...
vendar bo to le zemlja, dokler ne boš znal risati...
z vsemi barvami vetra.
Kaj pa je? -Bobni.
Pomenijo preplah. Ne smem ostati tu.
Rad bi te spet srečal. -Ne smem.
Ne odhajaj, prosim. -Žal mi je.
Moram iti.
Tale je nared. Na vsako stran dva.
Porinite! -Drsi.
Porinite, fantje! To je samo ograja.
Tako držite. -Dobro.
To jih bo zadržalo zunaj, kajne?
Je kaj narobe?
Nekam tiho si zadnje dni.
Besen je, ker je vse zamudil.
Brez skrbi! Boš že obračunal z indijanci.
Pokazali jim bomo, kot smo jim zadnjič.
Ustrelil bom indijanca, mogoče dva ali tri.
Na delo, norec!
Samo hecali smo se.
Ja, sam hec je tu.
Kar poglej! Ni zlata, ni hrane.
Ratcliffe pa ves dan sedi v šotoru in je srečen.
Konec je z mano.
Moral bi se kopati v bogastvu. Pa še ščepca zlata nisem našel.
Misli! Misli!
Mora biti tu nekje!
Kje bi lahko bilo?
Kopal sem že v gozdu, na gorah, v močvirju...
nič!
Zakaj ga ne najdem? Kaj sem spregledal?
Sam sem jo naredil.
Stran s tem!
Seveda! Indijanci!
Zakaj so nas ti predrzni barbari napadli?
Ker smo zavzeli njihovo zemljo, posekali drevesa in tu kopali?
Zlato! Imajo ga! In nočejo, da jim ga vzamemo.
Jim ga bomo morali pa na silo vzeti.
Vidva! Kje je kapitan Smith?
Odšel je. -Najbrž se je ustrašil vašega petja.
Pojdita ponj!
In če srečava indijance? -Zato pa imate puške.
Puške na ramo in pot pod noge!
Pocahontas, v vasi bi morala biti.
Nič nama ne bo.
Nabirava hrano za bojevnike.
Ne hodita daleč! Zdaj ni čas, da bi bežala!
Ja, očka.
S to ogrlico si taka kot tvoja mama.
Pogrešam jo.
Saj je vedno z nama.
Ko veter veje skozi drevesa, čutim njeno bližino.
Ljudje se se k njej zatekali po modrost in moč.
Nekoč se bodo zatekali k tebi.
Bila bi počaščena.
Ne bi smeli biti sami tu. Poslal bom Kocouma sem.
Kaj pa je?
Nekaj skrivaš pred mano. -Ni res.
Meni lahko poveš. Obljubim, da ne bom nikomur povedala.
Pocahontas, glej!
To je eden izmed njih. -Kaj delaš tu?
Moral sem te videti.
Pocahontas! -Ne povej nikomur, prosim te!
Hitro! Sem!
Nakoma! Kje je Pocahontas?
Nisem je videla.
Zdaj ne sme bežati. Zunaj je nevarno!
Povej ji to! Tebe bo poslušala!
Prav gotovo!
Neverjeten kraj!
Mi pa smo prišli iskat zlato.
Zlato? -Kaj je zlato?
Rumeno je in je v zemlji.
Veliko vrednost ima.
Izvoli. Veliko ga imamo.
Zlato je tole.
Tu ni nič takega.
Ni zlata? -Jaz ga nisem videla.
Vsa ta pot, pa zastonj.
To bodo fantje presenečeni!
Bodo odšli? -Nekateri že.
Boš šel tudi ti?
Nimam dosti kam iti.
Nikoli nisem nikamor spadal.
Lahko bi spadal sem.
Kaj je bilo to? -Si kaj videl?
Ne. Samo...
Nič nisem videl. Ali pač?
Poglej še enkrat.
Kar preplavilo te bo.
Kot val, ki se zlije na pesek.
Pozdravljen,John Smith!
Drevo mi nekaj govori.
Potem mu moraš odgovoriti nazaj.
Ne boj se, mladenič.
Zgledam res nevarno, a ne grizem.
Reci ji kaj! -Kaj naj rečem drevesu?
Kar hočeš.
Torej... -Pridi bliže!
Dobro dušo ima. In lep je tudi.
Všeč mi je. -Vedela sem, da ti bo.
Smith! Kje si?
Ne smeta naju najti. -Skrijta se sem!
Kakšen čuden kraj! Morda so tu barbari.
Če katerega vidiš, ne sprašuj, ampak streljaj!
Pazi, kod hodiš! -Nisem bil jaz, pač pa drevo.
Seveda! Drevo je dvignilo korenine...
Poberiva se od tod!
Teci!
Kaj pa Smith? -Se bo že znašel.
Me veseli, da si na najini strani. -V teh vejah je še življenja.
Vrniti se moram.
Kdaj te lahko spet vidim? -Pridi nocoj sem.
Že dvesto let nisem doživela česa tako razburljivega.
Kaj sploh delam? Ne smem ga več videti.
Hočem ga spet videti.
Kdo pa ga ne bi? Tudi jaz ga hočem spet videti.
Nekaj mi pravi, da je to tisto pravo.
Morda so to tvoje sanje. -Moje sanje?
Misliš, da je on tisti, na katerega je kazala puščica?
Bojevniki so prišli!
Pocahontas, kaj si počela z...
Tu si! -Kocoum!
Zdaj imamo dovolj bojevnikov, da uničimo te bele hudobneže.
Zdaj, ko so se nam pridružili naši bratje...
bomo premagali sovražnika.
Govoriti moram s tabo. -Ne zdaj.
Svet se zbira. -Ni se nam treba boriti proti njim.
Gotovo obstaja boljša rešitev. -Včasih drugi odločajo za nas.
Poskušajmo se pogovoriti. -Oni se nočejo pogovarjati.
Če bi se kdo želel pogovoriti, ali bi govoril z njim?
Pocahontas... -Bi se?
Seveda. A to ni tako preprosto.
Nič ni več preprosto.
Ne boj se, Thomas, jaz sem.
John, lahko bi te ubil.
Pa ne tako! Ko streljaš, imej obe očesi odprti!
Bolje boš videl. -Smith, tu si!
Povsod sva te iskala.
Smith! Kje si bil?
Ogledal sem si teren.
Potem veš, kje so indijanci.
To bomo potrebovali za boj. -Boj?
Z barbari bomo enkrat za vselej opravili!
Tega ne smete!
Ne smem?
Ni se nam treba boriti proti njim.
Kaj pa govoriš? -Enega sem spoznal.
Kaj? -Barbara?
Niso barbari. Lahko bi nam pomagali.
Poznajo zemljo, znajo pluti po reki.
Glej! To je hrana. -Kaj je to?
Bolje kot mornarski prepečenec in kaša. -Meni je kaša všeč.
Ne bodo nas hranili. Ubiti nas hočejo! Vse!
Naše zlato imajo in radi bi ga obdržali.
Nobenega zlata ni. -Ni zlata?
To ti je najbrž rekel tvoj prijatelj indijanec, kaj?
Ja.
Laži! Same laži!
Tatovi ubijalski! Niso za civilizirano družbo!
To je njihova zemlja. -Zemlja je moja!
Jaz določam zakone.
In če kdo samo pogleda indijanca in ga ne ubije...
bo obsojen izdaje in končal na vislicah.
Pocahontas! Ne tja!
Enkrat sem lagala zate. Ne prosi me, da to ponovim.
To moram narediti.
Njihov je. -Ne poznaš ga.
Če greš, s tem obračaš hrbet svojemu Ijudstvu.
Svojemu Ijudstvu želim pomagati!
Moja najboljša prijateljica si. Nočem, da se ti kaj zgodi.
Ne bo se mi. Vem, kaj delam. -Pocahontas, ne!
Ratcliffe nas ne bi zaman pripeljal sem.
Kaj, če ima Smith prav?
Kaj, če ni zlata?
Mislim, da je Ratcliffe lagal, odkar smo zapustili London.
Kar poslušajte se!
Barbari nas brez razloga ne bi napadli.
Nekaj skrivajo pred nami.
Če imajo zlato, se bomo morali boriti zanj.
Za njim!
Vedeti hočem, kam hodi!
In če srečaš indijanca...
ga ustreli!
Nisi prida mornar, vojak pa tudi ne.
Ne razočaraj me spet.
Kocoum! -Kaj je?
Pocahontas. -Kaj pa je?
Se ji je kaj zgodilo?
Mislim, da ima težave.
Zemlja se trese. Kaj se dogaja?
Bojevniki so tu.
Moji možje bodo napadli vaše.
Posvariti jih moraš. -Morda lahko to preprečiva.
Pojdi z mano in govori z mojim očetom.
Nič se ne bo spremenilo.
Poskušal sem prepričati svoje može.
Bojijo se te dežele in vsega okrog nje.
To pa je najbolj čudna žival, kar sem jih kdaj videla.
Percy!
Mirno, Percy! -Meeko, vrni se!
Če se dve strani hočeta boriti, ju ne bo nič ustavilo.
Pridi sem! -Vse je v redu.
Prijatelj je.
Poreden pes!
Kaj delaš? -Vrni se!
Zdaj pa dovolj!
Dovolj, da ti zavre sok v žilah.
Nekaj bi vama rada pokazala. Poglejta!
Kolobarji v vodi. -Kaj pa je z njimi?
Na začetku so krogi čisto mali. Poglejta, kako rastejo.
Toda nekdo jih mora začeti.
Ne bodo naju poslušali.
Mladi mož, prava pot ni vedno najbolj enostavna.
Ne razumeta?
Skupaj bosta lahko le, ko se boji končajo.
Dobro. Pa govoriva s tvojim očetom.
Kocoum, ne!
Pusti ga!
Kocoum, nehaj!
Obe očesi odprti.
Ali je... -Ubil si ga!
Mislil sem, da... -Pojdi stran!
To ne bo pomagalo.
Ubil ga je!
Thomas, beži!
Takoj!
Kdo je to naredil?
Pocahontas je bila v gozdu.
Kocoum je šel za njo. Ta belec je napadel.
Vaše orožje je močno, toda zdaj je naš bes močnejši.
Ob zori boš umrl.
Očka! -Sem ti rekel, da ostani v vasi!
Nisi me ubogala.
Osramotila si svojega očeta.
Hotela sem pomagati.
Zaradi tvoje neumnosti je Kocoum mrtev.
Odpeljite ga!
Kocoum je prišel za mano, da bi me branil.
Pocahontas, jaz sem ga poslala.
Skrbelo me je zate.
Mislila sem, da ravnam prav.
Vse to se je zgodilo zaradi mene.
In zdaj ne bom nikoli več videla Johna Smitha.
Pojdi z mano!
Pocahontas hoče pogledati v oči človeku, ki je ubil Kocouma.
Hitro!
Oprosti!
Za kaj? Tole?
Hujše stvari sem že doživel.
Zdaj se sicer ne spomnim nobene.
Ne bi se smela spoznati. Potem se to ne bi zgodilo.
Pocahontas, poglej me!
Raje jutri umrem, kot da živim še sto let, ne da bi te poznal.
Ne morem te zapustiti. -Saj me ne boš.
Naj se zgodi karkoli, jaz bom vedno ob tebi. Vedno!
Na pomoč!
Pomiri se! Kaj pa je?
Smith! Ujeli so ga. -Kdo ga je ujel?
Barbari.
Zaprli so ga.
Kam so ga peljali? -Na sever.
Koliko jih je bilo? -Ducat.
Zveri pokvarjene! -Ratcliffe je imel prav.
Odlično!
Sam ne bi mogel tega bolje načrtovati.
Zlato bo kmalu moje.
Rešiti ga moramo. On bi nas gotovo rešil.
Prav ima. Nekaj moramo storiti.
Sem vam rekel, da barbarom ne gre zaupati.
Smith se je poskušal spoprijateljiti z njim, pa glejte, kaj se je zgodilo.
Čas je, da rešimo svojega pogumnega tovariša.
Ob zori napademo!
Kaj pa lahko pričakuješ od teh pokvarjenih barbarov?
To je rezultat različnih ras.
Njihova koža je rdeča, treba jih je postreliti.
Sem rekel, da je to golazen. Še hujši so kot to.
Barbari so! -Komaj še Ijudje.
Barbari!
Proč z njimi od naših obrežij!
Niso taki kot ti in jaz, torej so hudobni.
Bobni, napovejte vojno!
Barbari so!
Pokvarjeni vreščavi zlobneži!
Bobni, napovejte vojno!
Tega smo se bali. Bledokožec je hudoben.
Njihovo edino čustvo je pohlep.
Pod mlečno belo zunanjostjo se skriva praznina.
Zanima me, če sploh krvavijo.
Barbari so!
Komaj so Ijudje!
Barbari so! -Ubiljalci po srcu.
Drugačni so od nas, kar pomeni, da jim ne gre zaupati.
Bobni, napovejte vojno!
Barbari so!
Najprej opravimo s tem...
potem pa bodo bobni napovedali vojno.
Ubijmo jih nekaj!
Sami se morate odločiti.
Barbari!
Komaj so Ijudje.
Bobni, napovejte vojno!
Ob zori ga bodo ubili.
To moraš preprečiti.
Ne morem.
Spomni se svojih sanj.
Nisem prav ravnala. Napačno pot sem izbrala.
Počutim se tako izgubljeno.
Kompas.
Vrteča se puščica.
Puščica, o kateri si sanjala!
Prav sem imela. Kazala je nanj.
Sonce vzhaja. -Ni še prepozno.
Naj te vodijo duhovi zemlje.
Svojo pot poznaš, otrok.
Hodi po njej!
Danes je pomemben dan.
Pojdimo, možje!
To je pomembo jutro.
Pripeljite ujetnika!
Umirali bodo v prahu.
Ne vem, kaj lahko naredim, vendar moram poskusiti.
Zdaj bodo plačali. -Orel, ponesi moje noge!
In brez opozorila. -Gora, daj mi pogum.
Za njimi bodo le kri in kosti.
Duhovi zemlje in neba. -Oni ali mi.
Prosim, naj ne bo prepozno!
Barbari so!
Hudobci! -Ubijmo jih!
Kaj še čakamo?
Uničimo njihovo hudobno raso, čisto vse, do zadnjega!
Kako glasni so bojni bobni!
To se zgodi, če bi rad bil prijatelj.
Ali smrt vseh, ki jih Ijubim, odmeva v zvoku bojnih bobnov?
Ne!
Če ubiješ njega, boš moral tudi mene.
Hči, umakni se!
Ne bom!
Ljubim ga, očka!
Poglej okrog sebe!
Sem nas je pripeljalo sovraštvo.
Jaz sem izbrala to pot.
Katero boš izbral ti?
Moja hči govori modro, čeprav je še mlada.
Sem smo prišli z jezo v srcih.
Toda v njenem srcu sta pogum in razum.
Od današnjega dne nobenega ubijanja ne bom začel jaz.
Osvobodite ga!
Zdaj imamo lepo priložnost. Ogenj!
Ne!
Spustili so ga. -Nočejo se boriti.
To je prevara! Vam to ni jasno? Ogenj!
Sam bom to uredil.
Ne! -John!
Ustrelil si ga! -Sam si je kriv.
Smith je imel prav. -Ne bi te smeli poslušati.
Vzemite mu puško! -Izdajalci!
Izpustite me! Kako si drznete?
Vklenite ga!
Za to boste vsi viseli!
In zavežite mu usta!
Bo preživel?
Čim prej mora v Anglijo.
Upam, da bo veter ugoden. -Je ladja pripravljena?
Takoj bo. Še zadnji tovor naložimo.
Takoj me odvežite! Za to boste ob glavo!
Pa tako so ga priporočali.
Ladja bo kmalu pripravljena za odhod. Vkrcali te bomo.
Ne še.
Rekla je, da pride. -Glej!
Preživel bo le, če se vrne.
Če ostane tu, bo umrl.
Vzemi tole.
Iz lubja babice Vrbe.
Manj boš čutil bolečine.
Kakšne bolečine?
Še kaj hujšega sem preživel.
Ne da bi se zdaj spomnil...
Pri naših Ijudeh si vedno dobrodošel.
Hvala ti, brat moj.
Sem mislil, da ne maraš tujcev.
Mamina ogrlica.
Se vidiva, Percy!
Greš z mano?
Sama moraš izbrati svojo pot.
Tukaj me potrebujejo.
Potem bom ostal pri tebi.
Ne. Moraš se vrniti!
Ne morem te zapustiti. -Saj me ne boš.
Naj se zgodi karkoli, vedno bom ob tebi.
Vedno.
Srečno! -Dobro potuj!
Je posadka pripravljena? -Ja, gospod.
Napnite glavno jadro!
Dvignite sidro!
Dvignite vršno jadro!